Bare én skapning har skapt seg
et liv i alle jordas habitater.
Den skapningen er mennesket.
Over hele verden klarer vi
å overleve på de villeste stedene.
Langt fra storbyens lys.
Ansikt til ansikt med naturen.
Dette er menneskets planet.
Ørkener er de varmeste
og tørreste stedene på jorda.
De dekker en tredel av landjorda.
I noen av dem regner det aldri.
Vi kan overleve i to måneder
uten mat,-
- men bare noen få dager uten vann.
I mors liv tilbringer vi ni måneder
omgitt av væske.
Men så fordrives vi fra
vår behagelige vannverden.
For hvert barn
som fødes i ørkenen,-
- er det starten på
en livslang jakt på vann.
Likevel lever 300 millioner
mennesker i denne brutale verdenen.
Dette er
deres makeløse fortellinger.
Sahara er jordas største ørken.
Den er like stor som hele USA,-
- og fra dens ufruktbare indre
oppstår jordas verste sandstormer.
Rasende vind pisker opp milliarder
av sandkorn til kompakte murer.
De kan nå 5000 m opp i lufta,-
- ti ganger høyere enn
Empire State Building.
De dekker områder på størrelse
med Storbritannia.
I Mali kjemper 16 år gamle Mamadou
seg gjennom en slik storm.
Han er gjeter og har lett
etter vann til kyrne i tre dager.
Kyrne er livet mitt.
Uten dem går familien min under.
Hvis jeg ikke finner vann,
dør kyrne.
Et stort ansvar hviler på
hans unge skuldre.
Alene må han tåle ørkenens raseri
i påvente av en større utfordring.
Han konkurrerer mot jordas største
landdyr. Afrikanske elefanter.
Flokken har også
desperat behov for vann-
- fordi det er tørketid i Mali.
Det er 40 grader, og de fleste
vannhullene har tørket ut.
Innen 80 km er det nå bare
én vannkilde:
Banzenasjøen.
Hit er både Mamadou
og elefantene på vei.
Jeg må rekke fram til sjøen
før elefantene.
Hvis de når dit først,
drikker de alt vannet.
I denne farten
når Mamadou sjøen neste morgen,-
- men bare 50 km bak ham kommer
ørkenens største nomader.
Flokkens matriarker følger
et indre mentalt kart-
- over alle vannhull på et område
på titusenvis av kvadratkilometer.
De spiser fra akasietrær
for å samle krefter,-
- men de må gå både dag og natt.
Mamadou har ikke annet valg
enn å slå leir.
Å møte elefanter i mørket
kan være livsfare.
Mamadous frokost består av
kyrnes siste dråper melk.
Takket være den
blir han ikke dehydrert.
Så må han komme seg avgårde.
Elefantflokken har tatt innpå
i løpet av natta.
Endelig ser Mamadou målet.
Gleden blir kortlevd.
Elefantflokken er ved sjøen-
- og blokkerer adgangen til vannet.
Mamadou vet at elefantene kan
angripe, så han holder avstand.
En spent våpenhvile råder
mens han legger en plan.
Plutselig gjør
en elefant utfall mot kyrne.
Mamadou slår tilbake, men med
pinner som våpen er det rått parti.
Med sitt mot har Mamadou klart
å flytte over 50 elefanter.
Heldigvis er
slike konflikter sjeldne.
Tørsten gjør elefantene sinte.
Det samme gjelder jo oss.
Til slutt når Mamadou og kveget
det livsviktige vannet.
Elefantene flytter til
en annen del av sjøen.
Der kan også de slukke tørsten.
Og til og med leke.
Det tar to måneder før regnet
igjen fyller vannhullene,-
- så Mamadous bekymringer
er ikke over.
I en annen del av ørkenen fører
vannmangel til uante muligheter.
Hundrevis av kilometer unna,
langs Bandiagaraplatået,-
- har 40 graders hete tørrlagt
elvene i Dogonriket.
Alt som er igjen, er pytter
breddfulle av innestengt fisk.
Det er en gyllen anledning til
å ha en ørkenfiskfestival.
Tusenvis av deltakere kommer
til Antogosjøen.
Dialo er en av dem.
Han har kommet hit i 30 år.
For ham er fisket en æressak.
Alle her håper å fange fisk,
så konkurransen er hard.
Jeg håper også på det,
men ingenting er sikkert.
Lykkes jeg, betyr det mye for meg.
Resten av året
er det forbudt å fiske her.
Slik beskyttes
en viktig matreserve-
- godt inn i tørketiden.
I dag får man sjansen til å fange
et symbolsk siste måltid.
Breddene fylles fort med folk.
Atmosfæren er spent.
Dialo har funnet et fint sted.
Nå kan han bare vente.
Fisket har sine uskrevne regler.
Seremonimesteren ber en bønn
mot onde ånder.
Teinen antas å beskytte ordene
når han snakker.
Dialo har ventet på dette i ett år.
Det blir fort kaos.
Alle prøver febrilsk
å få tak i fisk.
Dialo har fanget én, men her
er det ikke tid til å være høflig.
Her står jeg.
Etter et kvarter er sjøen tom
for fisk, og kaoset avtar.
Dialo har lyktes, men er utmattet.
Hjemme blir fangsten
et siste festmåltid for familien-
- slik at de overlever
tørketidens siste dager.
Å fange fisk gir en lykkefølelse-
- for en selv og familien.
I Sahara må man kunne
orientere seg for å finne vann.
Disse toubu-kvinnene krysser
Saharas enorme sandhav-
- på vei mot
en kvadratmeterstor kilde.
Livet avhenger av at de finner den.
De rir gjennom Ténéré -
et goldt ingenmannsland.
Her er ørkenen formløs,
glovarm og forrædersk.
Foni kan finne vann
uten kart og kompass.
Jeg har reist hit siden jeg var
barn. Ingenting er mer krevende.
Hun har med seg
sin ti år gamle datter Shede.
Kilden ligger tre dagsmarsjer unna.
Ferden er
deres livs største prøvelse.
To personer døde
fordi de ikke fant kilden.
Vi ber Gud beskytte oss.
Den farlige reisen tas
for å skaffe mat.
De må reise 240 km
bare for å nå markedet.
Der kan de bytte kameler mot
forsyninger for et halvt år.
Karavanen utgjøres av
kvinner og barn-
- fordi kvinnene
er toubufolkets stifinnere.
For et utrent øye
er sanddynene identiske,-
- men Foni vet hvilke man kan stole
på i det skiftende landskapet.
Vinden flytter de mindre dynene,-
- og det gjør dem upålitelige.
Dynene som er over 60 meter høye,
er mer stabile-
- og er del av et større system.
Gjennom tusenvis av år
har vinden formet dynene-
- til lange, parallelle sandrygger.
De reisendes eneste landemerker.
Dynenes forhold til sola
hjelper dem med å orientere seg.
Gjennom å telle ryggene vet de
hvor langt de har kommet.
De har gått i ti timer
i den stekende sola.
Nå må de hvile.
De slår leir under et tøystykke
og rasjonerer vannet.
Kamelene får vann og havre,
mens kvinnene drikker søt te.
Hvor langt har vi gått i dag, Foni?
Vi har passert 33 dyner.
Jo da.
Jeg har talt dem på fingrene.
De står tidlig opp,
før varmen blir ulidelig.
Vannet holder bare fram til kilden,
så tempoet er nøye planlagt.
Deres unike kunnskap om ørkenen
er i ferd med å bli glemt.
Bare noen hundre kvinner
kan finne vann i dag.
Gjennom sin datter håper Foni
å holde kunnskapen ved like.
Hør etter, Shede. For å nå kilden
må du gå over åtte sandrygger.
Når du kommer til den niende,
ser du en busk.
Kilden ligger bak
den tiende ryggen.
Når mørket faller på, lærer Foni
Shede å tyde nattehimmelen.
Der er Polarstjernen.
Med Polarstjernen i ryggen
finner man alltid kilden.
Inntil videre er de på rett vei.
Reisens tredje dag gryr.
I dag må de finne kilden.
Foni bestemmer seg
for å la Shede lede an.
Men en feilberegning på noen hundre
meter er nok til å bomme på kilden.
Hun fører dem i rett retning,
mellom ryggene foran dem-
- og den stigende sola i øst.
Enkelte andre ti år gamle barn
finner knapt veien til skolen.
Shede må gå tre mil gjennom jordas
mest ugjestmilde landskap.
Jeg ville ikke gått her alene.
Men med sin mors ord i bakhodet
skrider hun videre.
Etter tolv vonde timer ser hun
endelig den tiende sandryggen.
Den ensomme busken markerer
dalen der kilden ligger.
Der.
Der er den.
Der er kilden.
Shede har funnet den eneste kilden
innen en radius på 80 km.
Hun har gjort sin mor stolt.
Endelig kan Shede gi kamelene vann.
Når de har slukket tørsten, vasker
hun av seg tre dagers støv.
Med nytt vann når de markedet,-
- men flere uker gjenstår
fortsatt av reisen.
Alle ørkener er ikke
ulidelig varme.
Gobiørkenen i Mongolia ligger
langt nord for Ekvator.
Her går glohete somre over til
iskalde, arktiske vintre.
Det er februar og 20 minusgrader.
De få kildene som fins her,
er frosne.
Men det er vann her i form av snø.
Snøen faller ikke her.
Den har blåst 300 mil fra Sibir.
Den piskende vinden gjør
at den ikke legger seg.
Derfor må Ganbold og kamelene hans-
- følge snøen mot fjellene
der den samles opp.
Snøen er livsviktig.
Snøen er som et familiemedlem.
Den vanner flokkene våre.
Snøen er så viktig at familien hans
har slått leir her for vinteren.
Men det er risikabelt.
Flokkens drektige hunner
er nå på et rovdyrs jaktmarker.
Et rovdyr
som elsker nyfødt kamelkjøtt.
Vi kan ikke la kamelene
spise snø for lenge.
Det er ulv her.
De holder øye med oss.
Gobiørkenens ulver streifer
over hundrevis av mil.
Med sin skarpe luktesans følger
de flokken på avstand.
Hvis Ganbold ikke er på vakt,
angriper de flokken.
I leiren har sønnen hans
skremt bort en ulv.
Den rakk å drepe en sau.
Ulver er griske.
Har de angrepet én gang,
kommer de alltid tilbake.
Mot kvelden
blåser en iskald sandstorm opp.
Inne i det varme teltet
snakkes det bare om ulvene.
Når ulver tar
en nyfødt kamelunge...
...dreper de dem med
et bitt i halsen.
Ulvene gjør alltid udådene sine
i ly av dårlig vær.
Ved midnatt ser Ganbold til
de drektige kamelene en siste gang.
Jeg finner bare åtte stykker.
Det går opp for ham
at en hunn mangler.
Uværet gjør at letingen
må vente til neste morgen.
Ved daggry drar de ut
for å finne kamelhunnen.
Skynd dere.
Ikke vær redd. Vi finner henne.
Ganbold maner på vennene sine.
De må nå fram før ulvene.
- De finner spor.
- Her har en ulv gått.
Fra åsryggen blir det åpenbart
hvor vanskelig oppgaven er.
Ulven vet...
...hvilke dyr som er sterke
og hvilke dyr som er svake.
- De finner flere ferske spor.
- En ulv.
- Jeg siktet dårlig. Den er rask.
- Det var nære på.
Hvis vi bare kunne fanget den.
Ulven er borte,
men hvor er kamelen?
Til slutt ser de noe.
Ganbolds elskede kamel er i live.
Og hun har født.
Kalven ligger urørlig.
Til hans store lettelse
puster kalven.
Alle blir stolte av kalven.
Den orker ikke å stå på beina.
Den nyfødte kalven klarer ikke
å gå til leiren,-
- så Ganbold gir den skyss.
Sønnen hans kommer ut.
Barna hilser pent på nykomlingen.
Ganbold ber en bønn
som takk for kalven.
I noen ørkener
faller det aldri nedbør.
I Chiles Atacamaørken er visse
områder like golde som Mars.
Dette er jordas tørreste sted.
Her har man tatt etter naturen
og utvinner vann fra løse lufta.
Kaktusblomstene spises
av guanakoen, Sør-Amerikas kameler.
Dessuten gir kaktusene dem væske.
De er dekt av lav som fanger opp
all tilgjengelig fukt i lufta.
Orlando er inspirert
av kaktusens strategi.
Sammen med venner spenner han
opp et seks meter høyt nett.
Dra hardere, Charlie.
Garnets masker etterlikner
lavens hår.
Denne kystnære remsen av ørkenen-
- har relativt høy luftfuktighet
takket være Stillehavet.
Kalde havstrømmer kjøler ned lufta-
- og skaper enorme tåketepper.
Tåken suges inn over land.
Der sveiper den over kaktusene...
...og over Orlandos garn.
Når tåka omfavner kaktusene-
- kondenseres den på laven
som fanger opp vannet.
Snart begynner duggen å dryppe.
På garnet skjer akkurat det samme.
Hver dråpe av mirakelvannet
samles opp i en tank.
Når folk ser oss strene
oppover fjellsiden-
- hver dag for å hente vann,
syns de vi er gale.
Se, Charlie. Det er mye vann her.
Hver dag produserer de magiske
garnene nesten 500 liter vann.
Med det kan Orlando dyrke
noen planter i sanden.
Men han har større planer.
Jeg drømmer om
å forsyne hele bygda-
- med vannet fra himmelen.
Garnet er bare det siste av våre
forsøk på å finne vann i ørkenen.
Jordskorpa bærer spor fra fortida.
Arr som viser hvor det
en gang fantes vann.
For 7000 år siden var det elver
og sjøer i Sahara,-
- men de tørket ut
da ørkenen overtok.
Den dag i dag fins fortsatt
en del av vannet.
Det ligger gjemt langt nede
i fjellgrunnen.
Innbyggerne i Ba'amar i Algerie
besitter kunnskap-
- som gir dem mulighet til
å hente opp dette eldgamle vannet.
Mafourdi er 70 år gammel
og har viet livet sitt til ørkenen.
Vi ber Gud bistå oss i arbeidet.
Hver dag etter morgenbønnen
innledes jakten på vann.
Med stor stahet og enkle redskaper
har de gravd en brønn.
Det har tatt dem et halvt år
å bryte gjennom fjellet.
Nå er de klare
for den farligste delen.
Mafourdi er eldst og mest erfaren.
Derfor klatrer han alene ned.
Faller han,
er det ni meter til bunnen.
Han vader inn i en tunell
der vannet når ham til knærne.
Tunellene er nøkkelen til
vannforsyningen,-
- men mange har blitt
levende begravd her.
Vannet siver fram
fra selve fjellet.
Mafourdi har befridd det fra
et langt fangenskap.
Dette eldgamle vannet er alt
som er igjen av fortidens elver.
Brønnen er livsviktig for oss.
Dette vannet er ren livskraft.
En brønn er ikke nok.
Knepet er å kople sammen flere-
- og skape
en underjordisk vannkanal.
Mafourdis nabo Abdullah
har også gravd i seks måneder.
I dag skal tunellene deres
endelig møtes.
Kan du høre meg?
Vi nærmer oss.
- Hører du meg?
- Ja.
Abdullah må komme seg i sikkerhet
når tunellene skal forenes.
Dra den opp.
Tunellene underminerer det
ni meter tykke jordlaget.
I verste fall blir Mafourdi knust
under jordmassene.
Abdullah ber en bønn for Mafourdi.
Hjelp ham i Guds navn. Beskytt ham.
Fred være med deg,
profeten Muhammed.
Til slutt bryter Mafourdi gjennom.
Kommer veggene til å holde?
Velkommen opp. Gud velsigne deg.
Nå er den forent med sin bror.
Den nye kanalen er en del av
et større system.
I 700 år har hver generasjon
gravd nye brønner-
- og knyttet dem sammen.
I dag er det over 800 brønner her.
Kanalsystemet er
til sammen seks mil langt.
Passasjene graves hellende slik
at vannet skal renne fritt.
Ved overflaten fordeles vannet
og forsyner en hel landsby.
Med sin andel vanner Mafourdi
daddelpalmene sine.
Vannet tiltrekker mange
uventede gjester.
Synet av hagen min fyller meg
med glede.
Gleden gir meg krefter
til å jobbe hardt.
Med en permanent vannforsyning
er alt mulig.
I USA tar Las Vegas ørkenlivet til
et nivå uten sidestykke.
Utrolig nok er det
en av USAs raskest voksende byer-
- med større vannforbruk
enn de fleste andre steder.
Er dette realiseringen av
en umulig drøm-
- eller bare
en neonfarget luftspeiling?
Verdens ørkener er fulle av
rester av sivilisasjoner-
- som døde ut da vannet tok slutt.
Akveduktene i byen Petra i Jordan-
- forsynte daglig 20 000 mennesker
med 40 millioner liter vann.
For de fleste i ørkenen
kretser livet rundt regnskurene.
Takket være dem kan de overleve
ett år med ulidelig varme.
I Mali er også regnet
høyst upålitelig.
Noen år regner det ikke
i det hele tatt.
Men når regnet kommer,
vet landsbyboerne-
- at kornforsyningen må beskyttes.
Regnet kommer etter sandstormer,
så alle holder utkikk-
- etter en vill vegg av støv.
50 km bred
og med en hastighet på 28 m/s-
- omslutter sandstormen landsbyen
på noen få minutter.
Innbyggerne vet
at mørket er et godt tegn.
Endelig begynner det å regne.
På 20 minutter faller det 150 mm.
Ørkenen forvandles til
et nettverk av bekker.
Etter ett års venting
blir regnet møtt med glede.
Når regnet faller i ørkenen,
forvandles landskapet.
En liten stund handler ikke
livet bare om å finne vann.
For wodaabefolket i Niger-
- betyr regnet en sjanse til
å finne kjærligheten.
Når det har regnet nok,
kan de avbryte sitt isolerte liv.
Da har de mat og vann nok
til å samles-
- for å delta i en av verdens mest
storartede fruktbarhetsritualer.
Midt i viraken finner vi Djao.
Han har gått 80 km for å være med
i konkurransen Gerewol.
I denne dansekonkurransen
er drivkraften sex.
Hvis han vinner,
får han ny elskerinne.
Man danser Gerewol
for å vinne en kvinne,-
- selv om det betyr at man stjeler
en annen manns hustru.
Man kan gifte seg med henne
eller bare ha et forhold.
Det har ikke regnet på seks år,
så årets festival er spesiell, -
- og forventningene er høye.
Djao er allerede gift.
Hans kone Tembe er også her.
Faktum er
at det er mange gifte par her.
Hos wodaabefolket kan begge kjønn
ha utenomekteskapelige forhold-
- de få dagene festivalene varer.
Tembe kan selv tenke seg
et forhold.
Jeg har sett tre menn jeg liker.
Samtidig vet hun
at hennes mann er et kupp.
Djao er kjekk og høy.
Han er en dyktig sanger
og har en vakker kropp.
Det var derfor
jeg giftet meg med ham.
Her er det kvinnene
som velger partner-
- mens mennene pynter seg.
Djaos sang og dans
blir satt under lupen.
Det store øyeblikket nærmer seg.
Jeg maler meg
for å vinne en jentes gunst.
Mennene maler seg med ørkenleire
i ulike farger.
Leppene males svarte med brente
og pulveriserte hegrebein.
Parfyme fra ørkenplanter skal
gjøre dem uimotståelige.
Nå har turen kommet til Djao.
Mennene gås etter i sømmene
av kresne tilskuere.
En rekke dansere toger ut
når Djao inntar sin plass.
Han håper å bli utvalgt av
en av de tre jentene.
Jentene har spesifikke krav.
Han må ha god holdning,
som en hegre,-
- vise tennene,
blafre med leppene og synge.
Han forventes også å danse i takt
og holde sin plass i rekken.
Han er kjekk.
Hvis Djao mislykkes,-
- mister han noe
han har ventet på i sju år.
Etter fem timer
bestemmer jentene seg.
De tre dommerne gjør seg klare
til å kåre sine vinnere.
Med en diskré gest indikerer
den første jenta sitt valg.
Hun velger ikke Djao.
Det gjør heller ikke den andre.
Eller den tredje.
Djao har forspilt sjansen.
Han vant ingen elskerinne.
Det tar minst ett år
før han får sjansen igjen.
Tembe leter etter Djao.
Det er dannet mange nye par,
men Djao og Tembe har hverandre.
Du elsker meg,
derfor fletter du håret mitt.
Så skilles man ad. Noen med
en ny partner, andre med sin gamle.
Alle er preget av fruktbarheten
og fellesskapet-
- før de vender tilbake til
det isolerte ørkenlivet.
Ørkenens landskap
kjennetegnes av brutal enkelhet.
Den gir så lite og krever så mye.
Men gjennom mot...
...utholdenhet og intelligens...
Og med hengivenhet
og oppfinnsomhet...
...har ørkenfolket klart å blomstre
tross mangelen på vann.
Mot alle odds har de
forvandlet tørsten etter vann-
- til en livstørst
som aldri kan slukkes.
Den eneste måten vi kan skildre
tubu-kvinnenes ørkenvandring på-
- er ved å filme fra luften.
Derfor brukte vi varmluftsballong
med en liten motor.
Men tekniske problemer og krakilske
kameler vanskeliggjør oppdraget.
Det tok tre dager før filmteamet
nådde frem til kvinnene.
Det er krevende å kjøre i ørkenen.
Vi kjører oss fast hele tiden.
Det er frustrerende,
men sånn er det i ørkenen.
De kommer frem
og klargjør ballongen.
Dany Cleyet-Marrel har utformet den
spesielt for filming.
Motoren er liten, så ballongen
flyr best om morgenen i svak vind.
Det blir første gang for meg.
To kolleger har prøvd den allerede.
Den ene krasjet i et tre.
Den andre gangen
begynte motoren å brenne.
Jeg kan ha løyet litt på vekten,
så vi trenger mer gass.
Vi skal prøve,
men kamelene følger ikke planen.
De har begynt å vandre.
Hver kveld slippes kamelene ut
for å lete etter mat.
Hver morgen
må de samles sammen igjen.
Vi må dra. Etterpå er det for sent.
Når kamelene er klare,
skal kvinnenes pakking filmes.
Men det går ikke så bra.
Ballongen lettet, men butanen
var kald og brenneren streiket.
De landet nesten midt i gruppen.
Ballongen dalte ned
og lettet igjen.
Det skremte kamelene.
Det ble ingen bra start.
Brenneren streiket fire ganger,
og vi landet midt i gruppen.
Både de og jeg ble redde,
så det gikk ikke så bra.
Etter noen forsøk til
får Toby kjenne på vinden
Ballongen er nesten som en båt.
Man kan ikke fly mot vinden, og man
får bare en sjanse til å filme.
Det er vanskelig med vinden.
Ved sterk vind
blir det for mye risting.
Jeg har begrenset bevegelsesfrihet,
så det kreves mye av Dany-
- og av de som jobber på bakken.
Det er en stor operasjon.
Først hadde vi problemer med gassen
og så med vinden.
Men i morgen går det nok bedre.
Neste dag møter de enda et problem.
Tubu-kvinnene venter ikke
til ballongen er klar.
Med begrenset proviant kan de
ikke vente. Teamet må følge på.
Vi vet ikke hvor kamelene er.
Det er 25 kameler der ute,-
- men vi finner dem ikke.
Ørkenen minner om havet.
Vi kjører rundt og leter etter dem.
Vi har endelig funnet
den store motorveien.
Vi ser dessuten
en gruppe kameler som nærmer seg.
De som ser bedre enn meg sier
at det er en del av vår gruppe.
Bra!
Når kamelene er på plass
kan Toby og Dany endelig filme.
- Ikke så ille.
- Dette er bra.
Vi fikk noen fine bilder.
På slutten fløy vi veldig høyt,-
- så vi fikk se hele ørkenen.
Det er helt utrolig.
Det vanskeligste gjenstår: å filme
kvinnenes ankomst til brønnen.
Om natten forsvinner
hovedrolleinnehaverne.
Vi har brukt de store lyskasterne
som fyrtårn.
Tre kvinner og seks kameler
kom ikke frem i kveld.
Takket være lyset
fant alle frem til slutt.
Når solen går ned
venter husholdningsoppgavene.
Vi hadde med oss tretti kofferter.
Den med mine klær kom ikke frem.
Jeg hadde ikke tid til
å vente på den.
Derfor må jeg vaske skjorten
i vannrasjonen min.
Men det går ikke til spille.
Vi bruker det i teen i morgen.
Nei, vi gjør ikke det.
Neste morgen er den viktigste.
Kvinnene skal etter planen
komme frem til brønnen.
Ankomsten må filmes,
men det oppstår vanskeligheter.
Vi må finne brønnen og unngå
å etterlate bilspor etter oss.
Dany må gjette vindretningen.
Det er enormt mye logistikk.
Vi er akkurat ferdige med det,
og nå er vi klare til å begynne.
Vinden er perfekt,
men kamelene er 45 minutter unna.
Det er veldig frustrerende.
Alt er perfekt,
men kamelene mangler.
Kamelene har vandret i vei
om natten.
Når solen endelig står opp
dukker de opp i horisonten.
Alt faller på plass.
Kvinnene og kamelene er klare,-
- og Toby filmer
det magiske øyeblikket fra luften.
Kvinnene nærmer seg byen Fachi,-
- og filmteamet
kan endelig slappe av.
Det var en veldig bra flygning.
Vi hadde riktig lys og vindstyrke.
Vi trodde at vi landet på god
avstand, men innbyggerne kommer.
Det er hundrevis på vei hit.
Om tre minutter er de her.
Dany gikk for å møte dem.
Hei. Går det bra?
- Har dere med gaver?
- Nei, ingen gaver.
Barna er så oppspilte,
og Dany har en overraskelse.
En, to, tre!
Til alles store glede
lyktes de mot alle odds,-
- og på tross av stae kameler.